Kommunikaatio

Elina Kontu & Risto Hotulainen 

Kommunikaatio ja minätietoisuus Sisällysluettelo:

I 		Minäkäsityksen määrittelyä

II		Minäkäsityksen normatiiviset 	kehitysvaiheet ja vaikutus   
        kommunikaatioon

+  	Minäkäsityksen kehityksen 	erityistapauksia (harjoitukset)

+ 	Minäkäsitystä tukevat 
		interventiot (harjoitukset)

I Minäkäsityksen määrittelyä
     
…itse, minäkäsitys, yleinen minäkäsitys, akateeminen minäkäsitys, suhteellinen minäkäsitys, absoluuttinen minäkäsitys, itsetunto, itsearvo, itsekyvykkyys, minäkuva, identiteetti, minä, ….jne
•	Ei yhtä yleistä määritelmää eikä selvää sääntöä miten käsitteitä käytetään
•	Helposti sekoitetaan jopa minäkäsitys ja itsetunto
•	Ongelmana teksteissä pääasiassa käsitteiden kirjo liittyen 
•	a) Minäkäsitykseen 
à  minä, minäarvio, minäkuva, identiteetti, minätietoisuus
•	b) Itsetuntoon
à  itse, itsearvo, itsehyväksyntä, itsekunnioitus, itsetuntemus, itsearviointi, itsearvostus

Minäkäsitys on yhteydessä ympäristöön
Minäkäsitys; pohja ajattelulle
•	 ohjatessamme toimintaamme (valinnat) minäkäsitys muotoutuu
•	 miten tulkitsemme kokemuksemme vaikuttaa minäkäsitykseen joka taas ohjaa toimintaa
•	Yksilön minäkäsitys on jatkuva itsenmäärittelyprosessi, jossa ympäristön kannustimet ja tuki, erityisesti läheisten ihmisten antama, ovat keskeisessä asemassa. 
•	 Ihmisellä on luonnollinen tarve yrittää selvittää mikä ja millainen hän on. Taustalla tarve myös testata itseensä liittyviä hypoteeseja (”Olen hyvä poika”).
•	 miten hyvin yksilö onnistuu tässä tehtävässä ja kuinka tyytyväinen hän on omaan määritelmäänsä määrittää yksilön yleisen tyytyväisyyden itseensä (itsetunto). 

Minäkäsityksen käsitteeellistämisestä

William James (1890)
•	Hahmotti teoreettiset päälinjat nykyiselle minäkäsitys-käsitteelle
•	Subjektiivinen, I-self (tiedän, osaan) ja objektiivinen Me-Self (tietävä, osaava) minäkäsitys 
•	Perusta myös minäkäsityksen hierarkkisuudelle ja spesifisyydelle (sosiaalinen, henkinen, materiaalinen minä)
-	Esim. Sosiaalisten minäkäsitysten moninaisuus
-	Huomasi myös toisilleen ristiriitaisten tavoitteellisten minäkäsitysten olemassaolon
-	Tärkeällä alueella epäonnistuminen vaikuttaa yleiseen itsearvostukseen (itsetunto)

Charles Cooley (1902)
•	Minä on sosiaalinen rakenne:
•	1) Lapsi imitoi käytöstä, mielipiteitä ja arvoja, 
•	2) Lapsi muuttaa käytöstä suuntaa, jolla saa hyväksyntää ja 
•	3) vähitellen kehittyvä lapsi omaksuu itsestään mielipiteet jollaisena tärkeät ihmiset hänet näkevät
•	”Peiliin katsova minä”: Ihminen muodostaa kuvan itsestä (minäidea) katsomalla sosiaaliseen peiliin
•	1) Kuvitelma miltä näyttää toisen silmissä
•	2) Kuvitelma toisen ihmisen arvioinnista tästä kuvasta
•	3) Tunteellinen reaktio näitä kuvitelmia kohtaan
•	Minäkuvan arvioiva osa: Ihminen tuntee kunniaa tai häpeää suorituksistaan sisäistettyään ympäristön arvot, näin minäkuva ohjaa toimintaa

Kielen kehittymisen ja minäkäsityksen yhteys
•	Kielen avulla ympäristö ohjaa lasta, jäsentää tapahtumia ja välittää odotuksia ja sääntöjä. 
•	Käytössä olevat sanat antavat raamin, jonka avulla minä voidaan määritellä. Esim. Hyvä vs. paha
•	Kielen omaksuminen on voimakkaasti yhteydessä minäkäsityksen kehitykseen. Esim. Kielelliset ja kuvitteelliset (kognitiiviset) taidot auttavat lasta siirtymään 
•	Subjektiivisesta  objektiiviseen minäkuvaan
•	Kielellisen muistin kehittyminen
•	semanttinen muisti: kielellisesti purettu, kontekstivapaa ja yleinen; ”Olen hyvä tyttö, Olen ihana, Olen plinsessa”
•	episodinen muisti: kerran tapahtunut, paikkaan ja aikaan sidottu; ”Käytiin isän kanssa syömässä kiinalaista ruokaa”

•	kun tietyttyjä (em.) tapahtumia tapahtuu riittävän usein, niistä rakentuu skeemoja (scriptejä - kertomuksia), jotka eivät enää täytä episodisen muistin tunnusmerkkejä (paikka – aika)

•	Välttämätöntä minäkäsityksen kehitykselle on itseen liittyvien kertomusten muodostuminen.  
•	Autobiographinen muisti  . 
•	Noin 3-4v. lapset alkavat puhua menneistä tapahtumista itseen liittyen ja vähitellen voittavat "infantile amnesian”
 
•	Kielen avulla pystytään luomaan yhä tarkempia kertomuksia itsestä ja niin vähitellen yhä yhtenäisempi kuva itsestä rakentuu.  Toisaalta kertomusten tuottaminen ei voi onnistua ilman tarpeeksi toimivaa minäkäsitystä.

Myös minään liittyvät tunteet opitaan kommunikaation seurauksena 

•	Sen lisäksi, että lapset kehittyvät käyttämään kuvailevia käsitteitä itsestä (kiva, ilkeä, reipas…), he kehittävät tunteellisia reaktioita itseään kohtaan
•	Kirjallisuudessa eniten käytetään termejä a) kunnia (hyvä mieli), b) häpeä ja c) syyllisyys, arvioidessa oman toiminnan seurauksia 
•	Subjektiivinen minä tulee vähitellen tietoiseksi objektiivisesta minästä (miten suoriuduin, miltä näytän)
•	…eli subjektiivinen minä on ylpeä objetiivisesta minästä tai vaihtoehtoisesti…
•	Vaikka em. tunteita voidaan kokea ilman ulkopuolisen läsnäoloa lapset eivät pysty kuvailemaan tunteitaan ennen esikouluikää
•	Kommunikaation avulla omaksutaan myös millaisia tunteita tunnetaan 

Minätunteiden jaottelua
•	Kunniaa tunnetaan silloin, kun teko kohtaa omat        tavoitteet (saavutuksesta ollaan itse vastuussa, onnistuminen yhdistetään omaan yritykseen tai kykyyn)

•	Häpeää tunnetaan silloin, kun huomataan ettei olla tarpeeksi hyviä ( epäpäteviä) tai on epäonnistuttu  kohtaamaan omat tai sosiaaliset standardit ( syy itsessä)
seurauksena negatiivinen yleinen itsearvio (”olen tyhmä”)
kontrolloimaton, mitään ei tehtävissä 
•	Syyllisyyttä tunnetaan silloin, kun on toimittu toisin kuin tulisi toimia. On siis tiedossa, että jotain olisi voinut tehdä toisin saavuttaakseen tavoitteen ( syy teossa).
seurauksena negatiivinen tiettyyn käytökseen liittyvä arvio (”olisi pitänyt…”)
kontrolloitavissa, olen vastuussa tuloksesta

Sosiaalisen ympäristön vaikutus
•	Objektiivinen minä  n. 1½v. lapsi osaa nimetä itsensä peilistä
•	Tämän jälkeen lapsi alkaa vähitellen ohjautua vanhempien antamien standardien, tavoitteiden ja sääntöjen mukaan  tulee osoittaa, jos poiketaan ohjatusta on lapsi vastuussa 
•	1½ v. Lapsi iloitsee 1x tornin tai palapelin rakentamisesta, ilman vanhempien palautetta
•	2v. Etsii vanhempien reaktioita hyvistä suorituksista ja välttää negatiivisia vastauksia; epävarmojen tilanteiden ja epäonnistumisen palautemallin ensi vaiheita
•	Opitaan kääntämään selkä ja nostelemaan olkapäitä
•	3v. Enää ei tarvita muiden läsnäoloa tunteiden varmistamiseksi
•	 rangaistuksen pelko

II Minäkäsityksen normatiivinen kehitys (Harter)
•	Minäkäsityksen kehitys on yhteydessä kognitiiviseen kehitykseen.
•	Voidaan erottaa erillisiä kausia, jolloin minäkäsitys kehittyy “samanaikaisesti”, voidaan puhua normatiivisista muutoksista 
Kognitiivinen rakenne
•	Kuitenkin, selviä eroja voi olla tiettyjen alojen, yksilöiden ja sosiaalisten yhteyksien osalta. 
Sosiaalinen rakenne 
•	Kuinka vanhemmat/huoltajat, ystävät, ohjaajat, opettajat vaikuttavat vaihtelevasti minäkäsityksen yleisyyteen ja yksityisyyteen ja näiden määritelmien tarkkuuteen 
		"….vaikka ideaalisesti voidaan ajatella, että lapsi löytää vähitellen itse itsensä (määrittää itsensä) on hän toisaalta saamansa hoidon ja tuen armoilla"
Varhaislapsuudessa (3-4v.)
•	kuvaukset ovat hyvin konkreettisia ja sisältävät kuvauksia havaittavista a) ominaisuuksista: “Osaan sukeltaa”, “Osaan numerot”, b) kyvyistä “Olen vahva”, “Olen nopea”, c) tunteista “Olen iloinen/surullinen", d) tunteista “Pidän jäätelöstä”, “Tykkään kissoista” ja e) asennoista “Olen piilossa sohvan takana. Yritä löytää minut”. 
•	Kuvaukset ovat toisistaan erillään, koska tässä vaiheessa lapsilla ei ole kykyä yhdistää piirteitä toisiinsa. Samoin määritellyt ominaisuudet ovat pysymättömiä ja lapsilla ei ole mahdollisuutta testata hypoteettisia minäkäsityksiä. 
•	Lapset eivät kykene erotella omaa ideaalista (osaan A,B,C...ja K)
•	Eikä mahdollisuutta vertailla onnistumista toisessa ja epäonnistumista toisessa lajissa.
•	Määritelmät yleensä hyvin positiivisia 
•	Poikkeavuus tässä suhteessa merkki jostain vakavasta

Esikouluikä (5-7 v.) “keskilapsuus”
•	Lapset pystyvät muodostamaan luetteloita, missä he ovat hyviä
•	Myös kuvittelu kehittyy ja auttaa lasta ottamaan leikeissä aikuisen ja itsensä roolit. 
•	Dualismi vallitsee edelleen (hyvä – paha, kiva – ilkeä jne.)
•	Vallalla edelleen positiivinen minäkäsitys

à nopea taitojen kehittyminen tarjoaa syyn positiivisiin arvioihin
•	Jotkut lapset pystyvät tuen avulla huomioimaan oman suorituksen parantumisen 
•	Vallalla voimakas usko, että yritys tuo onnistumisen (toisaalta tutkimus on osoittanut, että kaikki lapset eivät kuulu tähän kategoriaan, esim. Dweck, 1995)

Sosiaalisen ympäristön vaikutus
•	Lapset käsittävät aikuisten arvioinnin standardit ja yrittävät käyttää tätä tietoa ohjaamaan käytöstä
•	He eivät kuitenkaan vielä pysty arvioimaan käytöstään (tarkkailemaan omaan objektiivista minää)
•	Väliaikaista vertailua (ei arviointia suhteessa muihin), 
•	Jotkut lapset jo tässä iässä murehtivat mahdollisia virheitä eivätkä pysty keskittymään kontrolloiviin prosesseihin (yrittäminen, keskittyminen, avun hakeminen: esim. kysyminen)
•	Jotkut oppilaat saattavat välttää niiden strategioiden käyttöä, jotka voisivat heidän taitojen ja suoritusten parantumista 
•	Arviointikäytännöt (kotona / tarhassa) voivat vaikuttavat muodostuviin käyttäytymismalleihin

Mitä voidaan tehdä 
•	Lapset eivät osaa analysoida tekemiään virheitä niin, että heidän itsensä täytyisi muuttua  ympäristön muutos auttaa
•	Epärealistisuus 
•	Ongelmana ”negatiiviset lapset” (täysin paha/tyhmä/surullinen/ huono)
•	Korjaavana keinona voi koettaa minäpiirrosta:

Keskilapsuus (8-11v.)
•	Minä pystytään kuvailemaan (ei vain konkreettisesti)
•	Yhä kasvavassa määrin suhteessa muihin
•	Yleistyksiä ja yläkäsitteitä, joilla minää kuvataan
•	(vrt. taito vai yleistys)
•	Minäkuvaukset liittyvät myös tarkemmin spesifisiin tilanteisiin
•	Tässä vaiheessa pystytään myös muodostamaan määritelmiä suhteessa itsearvoon ja selittää miksi (olen tyytyväinen itseeni, koska...)
•	Voidaan yhdistää sekä positiivisia että negatiivisia arvioita (älykäs - tyhmä, kiva - ilkeä, hyvä - paha)
•	Minä siirtyy lähemmäs toisten arvioimaan kuvaa itsestä

Sosiaalisen ympäristön vaikutus
•	Lapset oppivat vertailemaan ympäristön kannustuksesta suoritustaan a) eri aloilla ja lajeissa ja myös b) suhteessa toisiin 
•	Eri osaamisalojen vertailujen puuttuessa realistisen (normatiivisen) minäkuvan kehitys voi viivästyä 
•	Tai palautteen ollessa aina negatiivista ei opita yhdistämään eikä arvioimaan omia ominaisuuksia
•	Sukupuolisidonnainen minäkäsitys voimistuu
•	Sisäistetään vähitellen ulkoisia ohjeita (Deci & Ryan) 
•	Minä yhä voimakkaammin määritellään suhteessa toisiin
•	 (heikot - erityisryhmät vaarassa)
•	Yrittämisen kaksiteräinen miekka 
Ohjaavia toimenpiteitä
•	Negatiiviset itsearvoinnit ja itsearvostus
•	Ensin tulee selvittää onko arvioinnit lähelläkään totuutta (+/-)
•	Jos on selviä puutteita taidoissa on pyrittävä luomaan ”portfoliomainen” taitojen parantamiseen liittyvä ohjelma 
•	Jos arviot epärealistisia, on konkretian kautta pyrittävä antamaan kokonaiskuva tilanteesta ja tuettava positiivisemman minäkuvan omaksumista
•	Epäkypsät arviot itsestä (täysin tyhmä / paha), esim. dysleksia / käytöshäiriö (korjaus positiivisen kautta)
•	”Köyhä minäkuva”
-	tukiessa oppimista tulee varmistaa, että peruskertomus on kunnossa ja lapsella on tarpeeksi käsitteitä määritellä itsensä
Nuoruus, minä ja kommunikaatio (12-15)
•	Formaaliset operaatiot, tulisi pystyä rakentamaan hyvä teoria…ja testaamaan se.
•	ei kuitenkaan toimi minäkäsityksen osalta
•	Minä poikkeuksetta on vahvasti määritelty sosiaalisten suhteiden ja oman hyväksynnän kautta 
•	puheliaita, hauskoja, kivoja, hyvin pukeutuneita, cooleja, hyviä heittämään juttuja, vitsikkäitä, urheilullisia ja yms. 
•	Minä jatkaa rakenteellista kehittymistään/eriytymistään 
•	Yleistykset (abstraktiot minään) kasvavat: avoin vs. ujo
•	yhä tarkempia yleistyksiä (mutta toisaalta ne pysyvät erillään), jolloin en edelleen vaara, että yleistyksiä (all-or-none) –pohjalta
•	abstraktion määrä lisääntyy, mistä syystä voidaan (ajatella ja) korostaa joitakin asioita ns. liikaa…pelkän ajattelutyön pohjalta

•	Nuoret eivät ole huolissaan, että heidän roolinsa vaihtuvat (hiljainen, riehakas, tarkkaavainen…jne…)

•	He harvoin pohdiskelevat vielä (miksi olen niin erilainen…?)
•	Olen ilkeä toisille ja mukava toisille…eikä siinä nähdä mitään ongelmaa…

•	Sosiaalinen vertailu jatkuu, ja sisäistetään muiden nuorten arvomaailma, ”koulutuloksilla ja menestyksellä ei sovi levennellä, ei ole coolia”, 
•	Ongelmia saattavat aiheuttaa vanhempien (tärkeiden ihmisten) arvot ja mielipiteet (anoreksia, depressio jne…)
•	Tärkeää on, että nuoret saavat omasta osaamisestaan ja tekemistään palautetta (vahvuudet, heikkoudet, jne…)
Ympäristön vaikutus
•	Tutkimuksissa havaittu, että toveripiirin (koulu) hyväksyntä ja vanhempien hyväksyntä ovat edelleen keskeisiä itsearvostusta määrääviä tekijöitä myös tässä ikävaiheessa
•	Ulkopuolisen tuki auttaa parhaiten niitä nuoria, joilla on joku vahvuusalue 
•	Ongelmallisia ne nuoret, jotka arvioivat ”kaikki” kompetenssinsa alhaiseksi 
•	täytyy ottaa selville  selvät taitojen kehitysohjelma ja toivon perspektiivin luominen
Minäkäsitys ja motivaatio
•	Oppilaiden käsitykset omasta pätevyydestään (eli odotukset), jotka muodostuvat koulukokemuksista ja niiden tulkinnasta, vaikuttavat lasten käytökseen jatkossa 
•	Sekä ulkoinen että sisäinen palautejärjestelmä muodostavat pohjan motivaatiolle
•	Positiivinen oppijaminäkäsitys on positiivisesti yhteydessä yrittämiseen, kurssien valintaan, akateemisiin tavoitteisiin, akateemisiin tuloksiin, lukion päättämiseen, yliopistoon hakemiseen, ammatteihin... 
•	Yhteydessä myös positiivisiin suorituksiin, psykologiseen terveyteen, koulumielipiteisiin ja sosiaalisten suhteiden solmimiseen
•	OPS: Tavoitteena positiivinen minäkäsitys
Miten minäkäsitys sijoittuu oppimistilanteeseen